-Detta har hänt... -Ni dör om ni stannar här.
-Följer du med oss? -Du kan rädda henne, Gus.
-Tala om vem som har boken. -Rudyard Fonescu.
-Pojken från klostret. -Spring, Rudyard!
Inget är viktigare än Lumen. Vi måste hitta den först.
Den är förbannad och för med sig död och förintelse.
Jag ska döda Eldritch Palmer.
Vi måste vara säkra. Vi får inga fler chanser. Nu, gör det!
Spring!
-Stå still! -Vänta lite! Det är mig ni vill ha.
-Var är Dutch? -Mayfield Hotel.
Dutch Velders.
Jag tog med mig lite sällskap.
Jag har alltid tyckt om snaps. Särskilt en kall dag.
Och ibland njuter jag av en mänsklig cocktail.
Det gör mig avslappnad.
Vad tänker du göra med mig?
Allt.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
-Det där kommer inte att gå. -Visa dig.
-Var fick du tag på boken? -Jag ställer frågorna.
-Vem är du? -Ditt öra.
Din far brände det när du var en pojke.
Har jag rätt, Rudyard?
-Vem har berättat det? -År 1966...
...kom en man till ett kloster i Österrike.
Din mamma hade precis dött. Mannen hittade dig i biblioteket.
Och han räddade ditt liv.
-Du... -Kände du inte igen käppen?
Släpp mig.
Berätta nåt om dig själv som ingen annan vet.
Jag är ett mysterium för mig själv, mr Eichorst.
Du njuter av att bli beskådad. Ditt hår, dina kläder...
Din parfym.
-Allt är väldigt genomtänkt. -Jag använder inte parfym.
Ja, du har rätt. Schampo.
Jag ska berätta en sak om mig som ingen annan vet.
Din doft...
...påminner om en parfym som fick mig att känna åtrå och förtvivlan.
Jag visste att jag aldrig kunde få kvinnan som bar den.
Av nån anledning fanns inte det med i mitt liv.
Jag hade andra saker. Makt.
Andra mäns respekt.
Lyssna på mig, filosofen.
Varför längta efter åtrå när den aldrig skänkte mig lycka?
Gick du med i nazistpartiet för att du inte fick sex?
Nån som du kan aldrig förstå nåt sånt.
HEIDELBERG, TYSKLAND - 1931
God dag, frun. Jag heter Thomas Eichorst.
Jag erbjuder er en möjlighet att skaffa en radio-
-tack vare Triebig Electrotech Company.
-Kära nån, den är så vacker. -Ja.
Mahognyskåpen är ett spännande tillskott i alla sällskapsrum.
Med en enkel vridning på det här handtaget-
-får ni en orkesterdirigents makt.
Ni kan locka fram stycken av Beethoven och Wagner.
Hur mycket kostar den?
Med hjälp av Triebigs amorteringsplan köper ni radion-
-för endast två mark i månaden.
Skriv under här så är radion er.
Jag köper en ny radio till dig.
De avskedar folk på fabriken. Jag kanske inte har nåt jobb.
Det är bara två mark i månaden, sir. En blygsam summa.
Nåt sånt existerar inte.
Tommy! Alla väntar för att vi ska kunna utse en vinnare.
Hur många radioapparater har du sålt i dag?
I dag? Ingen alls.
Varför frågar jag ens?
Ditt problem är att du inte har nån glöd.
Folk har inte råd med en lyxvara som en radio.
De köper inte en radio, de köper dig.
Du måste utstråla självförtroende, särskilt just nu.
Om de känner din svaghet-
-är det kört innan du ens har öppnat munnen.
Kan du ge mig säljbonusen, Helga?
-Tack. -Varsågod.
Till Karl Spurzem! En säljare som anför, med mod och styrka.
Mot baren! Jag bjuder.
Oscar är en översittare som aldrig blir mer än försäljare.
Du är usel på att sälja för att du är ämnad för nåt större.
-Tack. Tack för att du säger så. -Jag menar det.
Helga.
-Jag undrar... -Ja?
Vill du äta middag med mig i kväll?
Jag kan inte, jag är upptagen.
Men jag kan på lördag.
Då säger vi på lördag.
Aanya?
-Angel sa att du var häruppe. -Jag rensar bara lite.
-Får jag komma in? -Visst.
Vad är det?
Inget. Det känns bara konstigt att nån mer är här.
-Är det okej? -Du kan hjälpa mig att minnas det.
Du följer inte med oss.
Jag är inte en sån som flyr.
Det var ändå en dum idé. Hur skulle det fungera?
-Det här kan inte vara rätt ställe. -Det är nationalgardets huvudkvarter.
Vad gör vi nu?
Aanya?
Aanya.
Det är dags att åka.
Litar du på att de kan få ut oss?
Jag har lovat att slåss med dem. Men först ska de föra er i säkerhet.
-Så du följer inte med oss. -Bara till vägspärren.
Men lova mig att du tar hand om dem.
-Och om jag också vill slåss? -Jag litar på dig.
Lova mig att du för dem i säkerhet.
-Kan du ta en bild? -Inga problem.
Du ska vara med, Angel. Kom hit.
Le, allihop. Ett, två, tre.
-Så där. -Nu kan vi åka.
-Är du redo, Angel? Är allt okej? -Ja, allt är bara bra.
Jag ska föra dem i säkerhet.
Nu åker vi.
Den där polisen ljög.
Han sa att hon var här. Kom igen, vi ser oss omkring.
-Fet. -Vad sjutton...
-Hon har varit här. -Helvete.
-De kan ha bytt till en annan bil. -Inte vid nationalgardets högkvarter.
Där är det, mitt framför ögonen på oss.
Titta på hotellet. Höger sida är upplyst och vänster är helt mörk.
Inget ljus alls, inte ens en teve.
Mayfield var ett känt hotell på 30- och 40-talet.
Sen var det sjabbigt till 80-talet när det renoverades.
Nån gång på vägen stängde de av den delen. Pengarna kanske tog slut.
Hur tar vi oss in?
Franklin Delano Roosevelt.
Ett oväntat svar, men okej.
-Tänker du släppa mig? -Varför skulle jag det?
Jag räddade ditt liv. Nu måste du betala tillbaka.
Om jag släpper dig tar du boken.
Jag köper den. Vad vill du ha?
Abbedissan sa att boken var förbannad. Att jag borde bränna den.
Men den har aldrig varit förbannad för mig. Den är speciell.
Den är speciell, väldigt speciell.
I rätta händer kan den rädda mänskligheten.
-Den är i rätta händer nu. -Tala bara om vad du vill ha.
Du är inte den enda som vill köpa den. Nån annan kanske betalar mer.
Vem mer har du pratat med? Eldritch Palmer?
Du begår ett olyckligt misstag. Du har världens öde i dina händer.
Folk underskattar mig alltid. De talar till mig som du gör nu.
Som om jag inte förstår. Men det gör jag.
Jag har boken. Jag har skyddat den hela tiden.
Folk sa: "Du kan inte ens peka ut Tahiti på kartan, Rudyard."
Men nu ska jag åka dit. Och det här är min biljett.
Snälla, Rudyard. Gör det inte!
Rudyard!
Okej, du kan åka. Stäng grinden.
-Hur kan jag hjälpa er? -Augustin Elizalde. Gus.
-Har ni några dokument, mr Elizalde? -Jag visste inte att jag behövde det.
Grinden är bara öppen för statstjänstemän och specialtillstånd.
-Kan ni titta på listan? -Det är ingen nattklubb.
-Kan ni inte bara släppa igenom oss? -Lugn, mrs Gupta.
Vad fan? Hallå, stäng av lyset!
-Vad vill du att jag ska göra? -Ingenting. Gör ingenting.
-Ni får passera. -Vänta, Aanya!
Du kan fortfarande ändra dig.
Bara så du vet så hade det funkat.
Bara inte just nu.
När det här är över kommer jag och hämtar dig.
Okej?
Kom igen! Sätt fart nu!
-Vi ses. -Tack, Gus.
-Vi är så tacksamma. -Var försiktiga.
Lycka till, min bror.
Släpp igenom dem, killar!
Hej då.
Vad gör du? Du lovade mig.
Jag lovade att föra dem i säkerhet. Uppdraget är slutfört.
Vad är det här?
Det här...är Silverängeln.
-Trevligt att träffas. -Ska vi prata eller köra?
Det känns inte som jag spelar på fiolen.
Det känns mer som den spelar på mig.
-Vad menar du? -Den har haft så många ägare.
Alla har spelat på olika sätt och haft olika känsloliv.
Det känns som fiolen har absorberat allt det-
-och skapat en egen personlighet och ett eget ljud.
-Det låter väl galet. -Inte alls.
Men varför spelar du inte professionellt?
Det var min dröm. Jag ville åka till Wien-
-och provspela i symfoniorkestern. Men så kom kraschen.
Pappa förlorade sitt jobb. Familjen behöver det jag tjänar.
Men du måste åka till Wien, annars kommer du att ångra dig.
Du då, Tommy? Vet du vad du vill göra med ditt liv?
Jag vet inte.
Jag avundas dig, Helga. Du har en passion, en riktning.
I skolan visste mina vänner att de ville bli advokater-
-ingenjörer eller nåt annat. Men jag? Inget fungerade.
Jag hittar inget som jag utmärker mig i.
-Vissa utvecklas sent. -Jag behöver det här bordet.
Mina damer och herrar, kan jag få er uppmärksamhet?
På vägen hit passerar jag en kilometerlång brödkö.
Människor som har förlorat jobb, pension, hem och självaktning.
Vissa säger att Tysklands tid som en stor nation är över.
Men det vägrar jag att tro på.
-Vi går härifrån. -Ett ögonblick.
Ett rike där det inte finns brödköer.
Ett rike där alla tyskar har ett jobb och känner sig stolta.
Ett rike som behöver äkta tyskars blod och svett.
Ett rike som behöver dig! Och dig!
Och dig! Ja, dig, min vän. Tyskland behöver dig.
Vem här har förlorat sin pension och sitt hem?
Vem har förlorat förmågan att hoppas?
Det var ett fantastiskt tal. Hitler vill ena alla tyskar.
Förutom judarna.
-Vet du vad nazisterna tycker? -De säger det äntligen högt.
De judiska bankirerna kraschade börsen och förstörde ekonomin.
De är parasiter och blodsugare.
-Vad är det? -Du är så blind.
-Du ser ingenting. -Vad är det, Helga?
Jag är jude. Är det så du ser mig?
Är jag en parasit? Eller en blodsugare?
Jag menade inte dig... eller din familj.
Hitler pratade om utländska judar från Polen och Ryssland.
Hitler har inga problem med tyska judar.
-Det har inte jag heller. -Jag hade fel om dig.
Du är inte ämnad för nåt större. Du hör hemma här.
-Längst ner på listan. -Nej, Helga...
Helga.
Jag tog med nåt att äta.
Kryddar du mig nu? Nej, tack!
Hörde du mig fråga: "Vill du ha lite ananas?"
Nej, det gjorde du inte.
Det här är ingen middag där nån ger dig ärtorna-
-och du säger: "Nej, tack. Det är bra."
-Säg att du tänker äta ananasen. -Ja, jag äter den.
Nej! Säg: "Ja, jag äter ananasen."
Ja, jag äter ananasen.
Duktig flicka.
Och ja, som kryddning är ananas utsökt.
Ta av dig dina byxor.
-Vad? -Ta av dig byxorna, Dutch.
Nu!
Du tappade kuken för 70 år sen, så vad ska du göra?
Du kommer att bli överraskad.
I natt testar du nya saker.
Ge min mun till mig.
Bra, bra...
Bra.
Bra. Bra.
Sära på benen.
Böj dig framåt.
Helvete.
Kom igen, snälla. Kom igen!
Vad är det här?
Mayfield ligger ovanför två stickspår från Grand Central, spår 61 och 63.
Förr användes de som en privat tunnelbaneingång-
-åt president Roosevelt när han kom till New York.
Ingen såg honom i rullstolen.
-Här är det. -Det ser ut som en strigoipassage.
Det stämmer. Inte bra. Kom igen.
Här är det!
Var är ni, fräulein Velders?
Sluta springa!
Ni kommer ingenstans.
Ert schampo och ert blod...
Jag är snart framme.
Nej, nej, nej!
Nej, snälla. Snälla!
Håll dig borta från mig!
-Nej! -Hörde ni det där?
Nej! Håll dig borta från mig!
Tack för en fängslande jakt, fräulein.
Nej, håll dig borta från mig!
För det mesta är ätandet bara en plikt, men det här...
Jag har inte sett fram emot en måltid så på... Jag minns inte hur länge.
Jag hoppas att du sätter mig i halsen!
-Det är dags att gå. -Nej. Nej!
Vad? Nej!
Dra åt helvete, din skitstövel!
Dutch!
Jag kommer!
Ni ska nog backa.
Nej! Nej! Hjälp!
Hjälp!
Nej, nej, nej!
Hjälp mig, någon!
Dutch!
Är du okej?
HEIDELBERG, TYSKLAND - 1935
Untersturmführer, tack för att ni kom.
Hur kan jag hjälpa er?
Den här juden påstår att hon känner er.
Förlåt att jag blandar in dig, men de hotar med att deportera mig.
-Thomas, snälla du... -Använd inte en SS-officers förnamn.
-Förstår du det? -Ja.
Är det sant att ni har en relation?
Vi jobbade på samma kontor i sju månader.
Sen anklagades hon för att stöld.
Det kunde aldrig bevisas, men pengarna var trots allt borta.
Det är vår relations omfattning.
Tack för att ni klargjorde det.
Heil.
Sieg heil.
God dag, min herre.
Heil Hitler, herr untersturmführer.
Det är trevligt att se er igen, sir.
Stanna där.
-Vad vill ni? -Rudyard Fonescu till Alonso Creem.
-Är ni väntad? -Kardinalen har skickat mig.
En man söker er. Han säger att kardinalen har skickat honom.
Flytta på er.
Så där, nu åker vi.
Jag heter Rudyard Fonescu.
Kardinalen sa att ni kunde hjälpa mig.
-Han är död. -Det här var innan han dog.
Det var nog därför han dog.
Jag har nåt som vissa betalar mycket pengar för.
Lumen.
-Hur visste ni det? -Visa mig.
-Jag behöver pengar och... -Visa mig boken.
Vi kan nog göra affärer.
Text: Pernilla Hallgren www.sdimedia.com